"Пігмаліон" Бернарда Шоу: читаємо класику
Бернард
Шоу вирізняється серед письменників-реалістів XX століття як сатирик і реформатор
англійської драми.
П’єса Бернарда Шоу "Пігмаліон" була написана у 1912 – 1913 рр. Робота над її постановкою ознаменувалася
любовним захопленням Шоу. Головна роль призначалася для відомої артистки Стелли
Патрік Кемпбелл. Розмовляючи з нею про роль, відвідуючи її будинок, Шоу все
більше закохувався в цю жінку. Йому в той час було 56 років, їй – 47. Роль
Елізи Дулітл виявилася для місіс П. Кемпбелл її сценічною вершиною.
Сварки
і бурхливі з’ясовування хитали відносини письменника і актриси. Стелла вимагала
його розлучення з дружиною. Але Шоу не пожертвував коханням і відданістю
дружини заради свого захоплення. У відповідь Стелла порвала стосунки з ним і
раптово вийшла заміж за людину, значно молодшу за себе. Вона була тоді на
вершині слави, багато хто пропонував їй руку і серце. Так вона помстилася тому,
кого кохала.
Бернард
Шоу прагнув створити проблемний інтелектуальний театр, і п’єса «Пігмаліон» стала шедевром його
творчої майстерності.
П’єса «Пігмаліон» виходить далеко за межі реальної історії автора, набуваючи широкого філософського звучання. В основу твору покладений античний міф про скульптора Пігмаліона, який створив статую морської богині Галатеї. Вражений красою власного витвору, він звертається до Афродити з проханням оживити Галатею. Статуя ожила і, перетворившись на прекрасну жінку, стала дружиною Пігмаліона.
Професор фонетики Хіггінс зважився на сміливий експеримент: "зробити леді з пучка моркви", перетворити смішну дикунку на "даму з вищого світу", видати її за герцогиню і тим самим ввести вище товариство в оману. Експеримент Хіггінса завершується блискуче. Колишня квіткарка Еліза Дулітл під впливом мистецтва професора й інших життєвих умов перетворюється на справжню леді. Потрапивши до аристократичного світу, вона вражає його не тільки своєю красою, вмінням говорити, витонченістю манер, але й розумом і душею.
Ця красива легенда про силу й могутність любові була неодноразово використана в літературі. Хоча п’єса Шоу – зовсім не про кохання, а про силу творчості, про духовне пробудження людини під впливом мистецтва, про можливість здобуття особистістю внутрішньої краси й свободи і про призначення людського життя взагалі. У творі порушуються важливі інтелектуальні та моральні проблеми, що не втратили свого значення і нині.
П’єса «Пігмаліон» стала одним з найгучніших театральних тріумфів Шоу, обійшла театральні сцені багатьох країн світу.
театр імені Івана ФранкаНа
вітчизняну сцену п’єса попала у 1915 році, і з того часу стала одним з
найпопулярніших творів Шоу.
У
1938 році п’єса була екранізована. У 1956 р. за її сюжетними мотивами був
створений мюзикл «Моя прекрасна леді» (автор лібрето Алан Лернер).
П’єса
Б. Шоу «Пігмаліон» - це гостра соціальна сатира на світ буржуазних відносин і
почуттів, суспільну несправедливість. Автор постає проти бідності як сили, що
сковує інтелектуальний розвиток народу, в якому прихований величезний запас
духовної і творчої енергії.
Це
гуманістична п’єса, яка показує, як дбайливо і обережно потрібно ставитися до
людини, доводить неприпустимість холодного експерименту над людиною.
Щоб краще дізнатися про життєвий та творчий шлях письменника і почитати п’єси Бернарда Шоу, завітайте в бібліотеку філію №2 ЦБПМТГ. Книги чекають на Вас.
Приємного читання!
Коментарі
Дописати коментар